Zdravo, narode! -Zdravo, Fibi! -Kako je bilo?
Ne baš dobro.
Otpratio me je do podzemne i rekao: "Trebalo bi da ponovimo ovo."
Rekao je: "Trebalo bi da ponovimo ovo." -To je dobro, zar ne?
Nije. U slobodnom prevodu, "trebalo bi da ponovimo ovo" znači:
nikada me nećeš videti golog."
Otkad to? -Oduvek. To ti je kao izlaženje s jezikom.
"Nisi to valjda ti" znači "to si ti".
Ili " ti si tako fin momak" znači "izlaziću s alkoholičarima u koži
i tebi kukati na njih".
Ili "trebalo bi da izlazimo s drugima" znači:
"ja to već radim".
I svi to znaju? -Da!
Ublažava udarac.
Kao kad si bio mali, a roditelji uspavaju tvoju kucu
i kažu ti da je otišla da živi na nekoj farmi.
Čudno. Naši roditelji jesu poslali
našu kucu na neku farmu.
Rose...
Milnerovi u Konektikatu! Imali su neverovatnu farmu,
s konjima i zečevima koje je mogao da juri.
I bilo je...
O, Bože... Či-Či!
P R I J A T E LJ I
Pa, kako je osećaj znati da ćeš uskoro da umreš?
Upravniče, za pet minuta, moja patnja biće okončan.
Ali vi ćete živeti sa saznanjem da ste poslali nedužnog čoveka u smrt.
Vrlo dobro!
Stvarno? Hvala. Nastavimo. -Šta hoćeš od mene, Damone?
Samo da se vratim u ćeliju, jer tamo mogu da pušim.
Zapali!
Mislim da zbog toga Damon puši u svojoj ćeliji, sam.
Molim? -Opusti šaku, olabavi zglob.
Ne toliko.
Sada duni dim. Daj meni.
Ne, ne... neću ti dati cigaretu.
Želiš li ti tu ulogu ili ne? Daj.
Ne gledaj na ovo kao na cigaretu,
već kao na nešto što je bilo odvojeno od tvoje šake.
Kada je držiš, osećaš se kako treba. Osećaš se potpunim.
Tebi nedostaje? -Ne toliko.
Sada pušimo.
O, moj Bože!
Kažu da je jednak razdaljini između vrha muškog palca
i njegovog kažiprsta.
Gluposti!
Važi za oba palca?
Nemojte da mi kažete!
Kapućino bez kofeina za Džoija.
Crna kafa.
S mlekom. I ledeni čaj. Postajem dobra. -Odlična!
Blago meni!
Dobro si, Fibi? -Da... ne... u pitanju je moja banka.
Šta su ti uradili?
Pregledala sam poštu i otvorila mesečni izveštaj.
POlako.
Imam 500 dolara viška na računu.
Satanine sluge su opet na delu.
Moram da odem da razjasnim. -Šta to pričaš? Zadrži ih?
Nisu moji, nisam ih zaradila. Zadržati ih bilo bi krađa.
Ali potrošiti ih bilo bi kupovina.
Dobro. Recimo da kupim divan par cipela.
Znate li šta bih čula na svakom koraku koji napravim?
"Nisu moje. Nisu moje. Nisu moje."
A čak i kad bih bila srećna i skakutala,
čula bih: "Nisu moje. Nisu moje."
Shvatamo te.
Ne bih bila u stanju da uživam u njima. To bi bilo kao veliki karmički dug.
Čendlere, šta to radiš?
Šta to radiš?
Odvratno!
Šta je to?
Pušim. Pušim.
Neverovatno. Bio si tako dobar poslednje tri godine.
A ovo mi je nagrada.
Seti se šta si preživljavao poslednji put kada si prestao.
Zato ovog puta neću prestati.
Dobro, gasim je!
O, ne! Sada ne mogu da pijem ovo.
Idem da se presvučem, imam sastanak.
Opet s Alanom? Kako ide?
Prilično dobro. Lepo se provodimo.
Pa, kada ćemo ga upoznati?
Da vidimo - danas je ponedeljak... nikada.
Ne posle onoga što je bilo sa Stivom. -Šta to pričaš?
Volimo mi Ssstiva, Ssstiv je bio ssseksi!
Izvini.
Još ne znam šta osećam prema njemu. Pružite mi šansu da otkrijem.
A onda možemo da ga upoznamo?
Ne. Žalim!
Zašto bih dala da ga upoznaju?
Dovedem nekoga kući, a oni ga spopadnu.
Kao kojoti koji biraju slaba grla.
Kao neko ko je video više nego dovoljno kvarne govedine,
kažem da to i nije tako strašno.
Prijatelji su ti, samo se brinu za tebe.
Samo bih volela da im se svidi barem jedan moj mladić.
Šanse za to su još manje ako ga ne upoznaju.
Mani se, Rose. -Ti nisi poznavao Či-Čija!
Obećavate li svi? -Obećavamo. Bićemo dobri.
Čendlere, obećavaš li ti da ćeš biti dobar?
Ti uđi, ali tvoj mali drugar s filterom na glavi ne može!
"Draga gospođice Bafe, hvala što ste nam obratili pažnju na našu grešku.
Preneli smo 500 dolara na vaš račun. Izvinjavamo se zbog neugodnosti
u nadi da ćete prihvatiti ovaj telefon u obliku lopte
kao poklon." Da ne poveruješ!
Sada imam 1.000 dolara i telefon u obliku lopte.
Koja je to banka?
To je on.
Ko je? -Alan! -Čendlere, stigao je!
Molim vas da budete dobri.
Setite se koliko me svi volite.
Zdravo! Alane, ovo su svi. Svi, ovo je Alan.
Mnogo sam slušao o svima vama.
Hvala. Nazvaću te sutra.
Dobro, neka pljuvanje po Alanu počne. Ko će prvi?
Hajde!
Ja ću.
Počnimo od načina na koji kopa... ne, ne mogu.
Dopao nam se. -Sjajan je!
Samo malo! Govorimo o nekome s kime se ja zabavljam? -Da!
Jeste li primetili? -Da.
Osmeh mu je sjajan, malo nakrivljen.
Da, kao čovek iz cipele. -Koje cipele?
Iz pesmice za decu.
"Bio jedan iskrivljen čovek, koji je imao iskrivljen osmeh
i živeo u cipeli."
Alan će postati
etalon kojim će se meriti svi budući mladići.
Koji budući mladići?
Mislim da bi ovo moglo biti prava stvar. -Stvarno?
Ja bih se za njega udao samo zbog njegovog imitiranja Dejvida Hejzelhofa. Na zabavi...
Znate li šta se meni najviše dopada kod njega? -Šta?
To kako se osećam u njegovom društvu.
Kako ste prošli na utakmici?
Pobedili smo!
Fantastično. Imam jedno pitanje: kako je to moguće?
Alan. -Bio je neverovatan,
kao kad u crtaću Duško Dugouško igra na svim mestima.
Ali, umesto Duška - prva baza Alan, druga baza Alan...
Načinio je tim od nas. -Da.
Pokazali smo tim hasidskim juvelirima šta je softbol.
Mogu li da vas pitam nešto? -Da nije Alan ponekad...
Šta? -Ne znam... malo previše alanovski.
To nije moguće. Ne može to biti.
Baš njegovu urođenu alanovštinu i obožavamo.
Meni ne bi bilo dosta ni tri dana Alana.
Zdravo, Lizi! -Zdravo, otkačena devojko.
Donela sam ti alfabet supu. -Uzela si samoglasnike?
Da, ali ostavila sam ipsilon.
Imam još nešto za tebe. -Slane krekere? -Ne.
Ali, želiš li 1.000 dolara i lopta-telefon?
Molim?
O, moj Bože! Ovo je pravi novac. -Znam.
Šta to radiš?
Hoću da ga uzmeš. Ja ga ne želim.
Moram i ja tebi da dam nešto.
Ne treba. -Želiš li moj šešir od folije?
Ne, treba tebi. Hvala. -Molim te, da ti se odužim.
Dobro. Časti me gaziranim sokom, pa smo kvit. Važi? -Važi.
Zadrži kusur. -Hvala, Lizi.
Sigurno ne bi perecu?
Ne treba, hvala. -Vidimo se.
Palac?
Znam. Otvorila sam konzervu, a unutra je bio palac,
plutao kao majušni autostoper.
Možda je to nagradna igra. "Sakupi svih pet".
Želi li neko da vidi? -Ne, hvala!
Ne radi to! -To je još gore od palca!
Ovo je tako nepošteno. -Zašto? -Imam manu, pa šta?
Kao da Džoijevo stalno pucanje zglavcima ne nervira,
Ros, koji naglašava svaku reč,
Monika, koja grokće kad se smeje... šta ti to znači?
Ja prihvatam sve te mane. Zašto vi moju ne prihvatate?
Smeta li svima pucanje zglavcima?
Bila bih srećnija bez toga.
Nervira li te malo, ili kao kad Fibi žvaće kosu?
Ne slušaj ga, Fibs. Meni je to ljupko.
Zbilja ti jeste ljupko?
U pravilnom izražavanju nema ničeg lošeg. -Dabome da nema.
Treba da se vratim na posao.
Inače bi neko mogao da dobije ono što je naručio.
Izvadila dlake iz usta, jezičina ostala gola!
Jesi li se ikada zabavljala s nekim ko se dopadao svim tvojim prijateljima?
Ne.
Dobro. Moj momak se zaista dopada svim mojim prijateljima.
Misliš na one kojote? Jedno goveče se provuklo!
Možeš li da poveruješ? Samo, ja ništa ne osećam.
Oni osećaju, ja ne. -Dušo, to uvek treba da osećaš.
Ako ti nije stalo do njega, ostavi ga, Monika. -Znam.
Biće veoma teško. -Veliki je dečko, prebrodiće.
Njemu neće biti ništa, ja se brinem za ostalo petoro.
Ne poštuješ svoje telo? -Ne shvataš šta radiš sebi?
Dosta mi je i vas i vašeg raka i emfizema pluća i srčanih obolenja.
Pušenje je super i vi to znate.
Alan hoće da razgovara s tobom.
Stvarno? Šta je bilo, druže?
Ona ti je rekla za to, zar ne? Popušim po koju tu i tamo. Tu.
Nije tako strašno.
Istina.
Još mi niko nije to rekao na taj način. Hvala.
Bože, stvarno je dobar. -Još kad bi bio žena... -Da.
Jagnjeće krmenadle... koliko je stara ona čarapa?
I ja bih tako trtljao da 30 godina nosim istu čarapu.
Mislim da je vreme da se nekome zameni nikotinski flaster.
Gde je Džoi? -Uzeo mi je poslednju žvaku, pa sam ga ubio.
Misliš li da to nije bilo u redu?
Mislim da je u svom stanu. -Hvala. -Izvoli.
Sav sam uzdrhtao od zadovoljstva!
Fibs, hoćeš li da završiš tu pitu? Fibs?
Želi li neko da završi pitu? -Možda bih ja. -Izvini.
Oni glupi proizvođači gaziranih sokova dali su mi 7.000 dolara za palac. -Bože!
A na putu ovamo sam stala na žvaku. Šta je to s Vasionom?
Šta se događa? -Ništa. Lepo je kad smo svi zajedno.
Bilo bi još lepše kad bismo svi nosili donji veš.
Narode, moramo da razgovaramo.
Čekaj... deža vi. Ne, nije.
Moramo da razgovaramo. -Evo ga!
Reč je o Alanu. Treba nešto da znate.
Ne postoji lak način da se ovo kaže.
Odlučila sam da raskinem s Alanom.
Postoji li neko drugi? -Ne.
Stvari se menjaju, i ljudi. -Mi se nismo promenili.
Znači, to je to? Gotovo je? Tek tako?
Spustiš gard, stvarno ti postane stalo do nekog.
Mogu i dalje da se pretvaram... -Važi!
Ne... to ne bi bilo pošteno ni prema meni ni prema Alanu. Ni prema vama.
A kome treba pošteno?
Hoću da bude kao što je bilo!
Žao mi je. -Njoj je žao. Sad se bolje osećam.
Ne mogu da verujem!
Bliže se praznici. Želela sam da upozna moju porodicu!
Upoznaću nekog drugog, biće drugih Alana. -Ne!
Hoćete li biti dobro? -Bićemo.
Samo će nam trebati malo vremena. -Razumem.
Zaista mi je žao. -I meni.
Ali moram ti reći da mi je malo laknulo. -Laknulo?
S tobom mi je bilo sjajno, ali tvoje prijatelje ne podnosim.
Sećate se kad smo u Central Parku iznajmili čamce?
To je bilo zabavno.
Veslao je kao viking.
Pa, kako je bilo? -Znaš već.
Je li pominjao nas?
Kaže da ćete mu mnogo nedostajati.
Imala si težak dan? -Nemaš pojma koliko.
Dođi ovamo.
Dosta je bilo, idem po cigarete! -Ne, ne!
Briga me, igra je završena! Slab sam, moram da pušim! Moram da zapalim!
Ako više nikada ne zapališ cigaretu, daću ti 7.000 dolara!
Važi.